За човек с аспергер

Разстройството на Аспергер, известно още като синдром на Аспергер или просто АС - е лека форма на аутизъм. Името идва от Ханс Аспергер, австрийски учен, който за първи път описва синдрома през 1944 г.

На хората с аспергер в зряла възраст се налага да бъдат подобно на добри актьори, които играят различни роли на общуване за да се вписват в обстановката или да не се набиват на очи. Когато на човека му е трудно да разбере и използва непознатите социалните правила, да разбере какво мислят околните и какво чувстват, му е трудно да обработва бързо постъпващата информация от разговорите между много хора. На него понякога му се налага да се преструва, че е "разбрал", за да се впише в разговора и да се смеси успешно с разговярящите. Човек, който избягва контакт с очите, може просто да се опитва да избегне стреса или да се съсредоточи по-внимателно върху разговора.

На много хора с аспергер, за да бъдат успешни в разговор, им се налага да научат да имитират поведението на околните. Когато попаднат в група с други, те веднага "сканират" поведението на околните, за да разберат как е необходимо да се държат те самите, за да са част от компанията с другите хора.

Ако водят разговор с един събеседник, може да е лесно да се впишат в обстановката и да се държат типично, но ако в разговора се включат повече хора, те се "изгубват" много бързо в мислите си. Затова, за да бъдат успешни, хората с аспергер постоянно да изследват поведението на околните.

Но понякога им се налага и да имитират поведения, които те не разбират или са усвоили грешно.

През годините хората с аспергер научават много различни "сценарии". Например как да се представят, как да водят смислен разговор и как да бъдат търпеливи. Това често са слабо усвоени за тях поведения. Колкото повече време минава с натрупването на опит, те стават все по-добри в тези умения. Но трябва да имаме предвид, че тези социални "роли" са много затормозяващи и трудоемки, особено когато трябва да се прилагат редовно. Много е трудно за нормалните хора да не може да бъдат себе си в соациална среда, понеже другите няма да ги приемат и разберат. Голяма част от обществото е създадено да спомогне комфорта на обикновения човек и да отговоря на неговите нужди, които често са доста различни от тези на човека с аспергер.

Понеже на човека с аспергер му се налага да разиграва различни роли на общуване през целия си живот и след като добива представа за себе си посредством комуникацията и отношенията с околният свят, често той се чувства "разкъсан" между двете си идентичности и му е трудно да изгради добро самочувствие. Когато се налага да се "преструва" че е разбран, то 'той ще бъде постоянно нащрек, постоянно притеснен и стресиран (малко или много) пред останалите. ''Това може да доведе до гняв и депресия, защото постоянната промяна в различните сценарии на общуване е много изтощителна за съзнанието на човека с аспергер. '''С напредване на възрастта той все повече осъзнава, че е по-различен от себеподобните си.

Неща които никога не трябва да казваме на човек с аспергер.

 * 1- Преструваш се на глупав, интересен.
 * 2- Нормален ли си.
 * 3- Не те обичаме.
 * 4- Всички сме минали през същото.
 * 5- От нещо си болен.
 * 6- Не мислиш достатъчно.
 * 7- Не обичаш никого.
 * 8- Нямаш чувства.
 * 9- Не можеш нищо.
 * 10- Ще си завинаги сам.

Начин на общуване с човека.
В обикновенната комуникация с типични хора, се използват около 80% "разказвателен " тон, което помага да споделяме информация като междувременно, това ни свързва и емоционално.

Използваме и около 20% настоятелен и "заповеднически тон", който използваме по-рядко ,защото е твърде агресивен и отблъскващ и проваля емоционалната връзка и симпатията между хората.

Хората с аспергер, често биват лишени от подходящ тип комуникация, защото често по-важно за нормалните хора е да получат конкретни верни отговори и постъпки. Чрез прекалено разпитване и заповеднически тон, ние пропускаме едно много по-важно нещо, а именно емоционалното развитие и способността на човека да се свърже с обичайните хора. Ако той не е разбиран правилно, вероятно не използвате подходящия тип комуникация. Това може дори да го отблъсне от вас, приемайки вас и други хора като неподходящи за него приятели или дори да свързва това с лоши настроения. Хората с аспергер не обичат да бъдат критикувани и често трудно правят разлика между шега и метафора по време на разговор.

Необходим е тренинг за да се научат обикновените хора да разговарят по подходящ начин и да подтиснат желанието си да "изпитват и заповядват".

Използвайки правилен подход, човекът ще се почувства достатъчно спокоен за да изяви сам желание да научи нещо и да разкаже какво мисли, да се включи във ваша дейност и да изпробва нещо ново във все повече и повече моменти.

Споделяйте информация във всяка една ситуация, '''какво мислите за вас /него, кое как работи и как се чувствате. Този тип комуникация промотира спокойствие и дава разбиране над чуждата перспектива, която човека с аспергер има проблеми да разбере.''' Споделяйки вашите емоции, място и перспектива, вие му давате необходимото спокойствие и време да се отдаде на собствените си мисли по темата, вместо да бъде притиснат да мисли за конкретен "верен" отговор и действия.

Говорете повече, споделяйте повече приятни преживявания и по този начин вие се превръщате в един перфектен "приятел" който човека с аспергер е готово и способен да слуша. Той често е директен, казва точно и кратко това, което мисли и има силно чувство за справедливост.

Описвайки случващото се в дадена ситуация, вие освобождавате човека от стреса наложен му от трудността да обясни какво го привлича или е разстроило в момен, когато това му е трудно. Добре е и да му демонстрирате необходимите изразни средства за в бъдеще, когато той може да попадне в подобна ситуация.

Каква е разликата в изразяването му
Човекът с аспергер често има проблем с контрола и изразяването на емоциите. Може да проявява силна тревожност, тъга или гняв в стресови за него ситуации или когато е сам. Тези състояния може да бъдат доста продължителни и да влошат душевното му равновесие. Той може да се почувства застрашен или обиден в определени ситуации, в които нормален човек би реагирал по различен начин или не би обърнал голямо внимание.

Все пак той осъзнава присъствието на други, въпреки че начинът по който подхожда към други хора, може да бъде неподходящ и понякога особен.

☀Може да изглежда, че на човека с аспергер му липсва съпричастност или като цяло пренебрегва жестовете на другите хора. Въпреки това, той обикновено успява да опише емоциите и намеренията на други хора, но той просто не може да действа въз основа на това разбиране по интуитивен и спонтанен начин, така че в крайна сметка губи ритъма на обичайното общуване.

☀Хората с аспергер може да не изглеждат самотни, само защото често се отделят от другите - но могат да се почувстват самотни в дадени ситуации и моменти от живота си. Хората с аспергер често не изпитват необходимост примерно да знаят какво са правили приятелите им всеки един ден.

ПРИЯТЕЛСТВА ---
Въпреки, че хората с aспергер често са описани като самотници, те понякога може да изразяват голям интерес да създават приятелства и да се срещат с хора. ☀Нова линия на изследвания принуждава да се преосмислят някои стари вярвания, че хората с аутизъм изобщо не се интересуват от връзка с никого, което е и една от пречките да са успешни в приятелствата с типичните хора.

Някои хора с аспергер преобладаващо съобщават, че искат приятели. Те показаха, че могат и създават приятелства както с типични, така и с аутистични връстници, дори ако техните взаимодействия понякога изглеждат доста различни от тези сред типичните хора. За съжаление, неудобният им подход, непълното разбиране на чуждите чувства и много други, правят задачата им доста изтощителна. Възможно е да имат постоянното чувство че са нежелани, досадни или безинересни за околните. Често мислите за неуспеха водят до депресивно разтройство, тревожност и самоизолиране, които са по-силни при възрастните. Тук е един от моментите в който типичните хора трябва да помогнат на тези с аспергер.

САМОКОНТРОЛ
Саморефлексията (умението да наблюдаваме и разбираме себе си) също е едно друго от съществените умения, необходими, за да се научим да регулираме тревожността. С него човекът с аспергер може да опитва сам да изясни откъде идва тревожното му състояние чрез водене на дневник. Ако познава причините, е по-лесно да има план за тяхното отстраняване.

Препратки
☀https://psychcentral.com/lib/aspergers-syndrome/

- https://www.thearticulateautistic.com/rules-must-have-context-for-your-autistic-loved-one-to-understand-and-follow-them/

https://www.spectrumnews.org/features/deep-dive/how-people-with-autism-forge-friendships/